Георг Брандес
Георг Брандес Georg Brandes | |
датски литературовед, публицист | |
![]() Георг Брандес около 1886 г. | |
Роден |
4 февруари 1842 г.
|
---|---|
Починал | 19 февруари 1927 г.
Копенхаген, Дания |
Религия | атеизъм |
Учил в | Копенхагенски университет |
Научна дейност | |
Област | Литературна критика |
Работил в | Копенхагенски университет |
Повлиян | Фридрих Ницше Томас Карлайл |
Семейство | |
Подпис | ![]() |
Уебсайт | |
Георг Брандес в Общомедия |
Георг Морис Коен Брандес (на датски: Georg Morris Cohen Brandes, р. 4 февруари 1842 г., Копенхаген, Дания – п. 19 февруари 1927, Копенхаген, Дания) е датски литературовед, публицист, теоретик на натурализма.
Биография[редактиране | редактиране на кода]
Георг Брандес е роден в богато еврейско семейство. 17-годишен постъпва в университета на родния си град, за да следва право. След това се прехвърля към философията и естетиката. Силно влияние му оказват съчиненията на Спиноза, Хегел, Фойербах и Киркегор. [1]
Двадесет и двегодишен завършва образованието си като магистър по естетика и започва активно да пише театрални и литературни рецензии, които са събрани в книгите му „Естетически етюди“ (1868) и „Рецензии и портрети“ (1870). В този период от живота си често пътува из Европа, посещава Лондон, Париж, Рим, запознава се с видни интелектуалци като Иполит Тен и Джон Стюарт Мил. Силно повлиян от френската естетика и критика той ѝ посвещава докторската си дисертация, която е на тема „Френската естетика в наши дни“ (1870). Веднага след това се заражда и замисълът на най-голямото съчинение на Брандес – „Главните течения в европейската литература на XIX век“, в чиято основа са лекциите, които започва да чете в Копенхагенския университет през 1871 г. [1]
През втората половина на 80-те години на XIX век пътува из Източна Европа, където събира впечатления за славянските литератури, които по-късно издава в специални книги за Полша (1886) и Русия (1887). В този период той попада под влияние на Ницше и Карлайл, което поражда интереса му към силните личности в историята и го вдъхновява да напише редица монографии за велики личности. Най-популярни сред тях са творбите му за Шекспир, Гьоте и Юлий Цезар. [1]
В навечерието и по време на Първата световна война Брандес се присъединява към групата „Кларте“ на Анри Барбюс и Ромен Ролан. След края на войната пише произведения, в които се обявява против декадентството и мистицизма в следвоенна Европа. [1]
Творчество, идеи, влияние и памет[редактиране | редактиране на кода]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/af/Kbh_Georg_Brandes.jpg/220px-Kbh_Georg_Brandes.jpg)
Брандес става име в датската литература през 60-те години на XIX век. Влиянието му върху развитието на скандинавската литература е сравнимо с онова на Висарион Белински върху руската.
Брандес се противопоставя на естетизма в литературата и на теорията „изкуство заради самото изкуство“. В литературата той вижда орган за изразяването на „великите мисли за свободата и прогреса на човечеството“.
Сред съмишлениците му е и норвежкият драматург Хенрик Ибсен.
Днес на Георг Брандес е наречен един от площадите на датската столица.
Трудове[редактиране | редактиране на кода]
- „Главните течения в европейската литература на XIX век“ (т. 1 – 6, 1872 – 90)
- „Сьорен Киркегор“ (1877)
- „Бенджамин Дизраели“ (1878)
- „Лудвиг Холберг“ (1884)
- „Впечатления от Полша“ (1888)
- „Впечатления от Русия“ (1888)
- „Уилям Шекспир“ (т. 1 – 3, 1895 – 96)
- „Волфганг Гьоте“ (т. 1 – 2, 1914 – 15)
и др.
Библиография[редактиране | редактиране на кода]
- Георг Брандес. Литературата на XIX век. София: Наука и изкуство, 1980, 596 с.
- Жана Николова-Гълъбова, „Георг Брандес“. – В: Преводна рецепция на европейските литератури в България в 8 тома. Том. 5: Скандинавски и прибалтийски литератури. Съставители Вера Ганчева, Георги Вълчев, Иван Троянски. София: Институт за литература при БАН, 2003, с.39 – 42.
Външни препратки[редактиране | редактиране на кода]
- Негови текстове и кореспонденция
- „Lord Beaconsfield; a study“, 1880 ((en))
- Eminent authors of the nineteenth century. Literary portraits, 1886 ((en))
- Sören Kierkegaard: Ein literarisches Charakterbild, 1879 ((de))
- Henrik Ibsen: Critical Studies, 1899 ((en))
- Impressions of Russia, 1889 ((en))
- William Shakespeare: A Critical Study Vol. 1, 1898 ((en))
- William Shakespeare: A Critical Study Vol. 2, 1898 ((en))
- William Shakespeare: A Critical Study Vol. 3, 1898 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 1, 1906 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 2, 1906 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 3, 1906 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 4, 1906 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 5, 1906 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 6, 1906 ((en))
- Main Currents in Nineteenth Century Literature, Vol. 1 – 6 Архив на оригинала от 2015-02-04 в Wayback Machine., 1901 – 06 ((en))
- Reminiscences of my childhood and youth, 1906 ((en))
- Anatole France, 1908 ((en))
- Friedrich Nietzsche, 1915 ((en))
- Wolfgang Goethe Vol. 1, 1915 ((en))
- Wolfgang Goethe Vol. 2, 1915 ((en))
- The World at War, 1917 ((en))
- Переписка Фридриха Ницше с Георгом Брандесом ((ru))
- За него
- Julius Moritzen, Georg Brandes in Life and Letters, 1922 ((en))
Източници[редактиране | редактиране на кода]
- ↑ а б в г „Георг Брандес – мисли за четенето“ плюс кратка биографична справка, блог на Юлиян Николов, 15 януари 2009
|