Манастир (дем Козлукебир): Разлика между версии
м Bot: Automated text replacement (-0-а +0-та ) |
Vodnokon4e (беседа | приноси) форматиране: интервал, тире-числа (ползвайки Advisor) |
||
Ред 78: | Ред 78: | ||
{| class="wikitable collapsible collapsed" |
{| class="wikitable collapsible collapsed" |
||
! colspan="1" | Македоно-Одринско Опълчение (1912 |
! colspan="1" | Македоно-Одринско Опълчение (1912 – 1913) Личен Състав. Манастир. |
||
|- |
|- |
||
|| Арабаджиев, Неделчо Николов |
|| Арабаджиев, Неделчо Николов |
||
23-годишен, готвач; IV отделение;1-ва рота на 2- |
23-годишен, готвач; IV отделение; 1-ва рота на 2-ра Скопска дружина; 1.X.1912 г. – неизвестно |
||
|- |
|- |
||
|| Василев, Никола |
|| Василев, Никола |
||
воловар; нестроева рота на 8- |
воловар; нестроева рота на 8-ма Костурска дружина; 15.X.1912 г. – 10.VIII.1913 г. |
||
|- |
|- |
||
|| Вълчев, Георги |
|| Вълчев, Георги |
||
Ред 96: | Ред 96: | ||
40-годишен, овчар; III отделение; |
40-годишен, овчар; III отделение; |
||
четата на П.Карамфилов |
четата на П. Карамфилов |
||
|- |
|- |
||
|| Русев, Иван |
|| Русев, Иван |
||
20-годишен, 2- |
20-годишен, 2-ра рота на 11-та |
||
Серска дружина; неизвестно – 10.VIII.1913 г. |
Серска дружина; неизвестно – 10.VIII.1913 г. |
||
|- |
|- |
||
Ред 147: | Ред 147: | ||
* [[Македоно-одринско опълчение]] |
* [[Македоно-одринско опълчение]] |
||
* [[Димитър Маджаров]], [[Руси Славов]] |
* [[Димитър Маджаров]], [[Руси Славов]] |
||
* [[Лондонски мирен договор (1913)|Лондонски(1913)]], [[Букурещки договор (1913)|Букурещки(1913)]], [[Цариградски договор (1913)|Цариградски(1913)]] и [[Ньойски договор|Ньойски]](1919) договори |
* [[Лондонски мирен договор (1913)|Лондонски (1913)]], [[Букурещки договор (1913)|Букурещки (1913)]], [[Цариградски договор (1913)|Цариградски (1913)]] и [[Ньойски договор|Ньойски]] (1919) договори |
||
* [[Гюмюрджинска република]] |
* [[Гюмюрджинска република]] |
||
* [[Западна Тракия]] |
* [[Западна Тракия]] |
Версия от 22:17, 28 ноември 2018
- Вижте пояснителната страница за други значения на Манастир.
Манастир | |
— село — | |
Страна | ![]() |
---|---|
Област | Източна Македония и Тракия |
Дем | Козлукебир |
Географска област | Западна Тракия |
Надм. височина | 700 m |
Население | 79 души (2001) |
Манастир (Шаблон:Lang-el, Монастири, катаревуса Μοναστήριον, Монастирион) е село в Гърция, разположено на територията на дем Козлукебир (Ариана), област Източна Македония и Тракия.
География
Селото е разположено западно от пътя Балдъран (Неа Санда) – Мерикоз (Кехрос), по южния склон на Голо било (800 m).
История
Манастир е старо българско село. Отбелязано е в османски документ за събиране на данък джизие, събиран от немюсюлмани, от 1614 г. с 35 домакинства.[1]
Църковно-училищни и революционни дейци | |
---|---|
Име | Бележка |
1. Христо Макрелов | свещеник, от Чокманово |
2. Вълко Лапардоза | |
3. Стамо Михалев | |
4. Пею Тончев | |
5. Вълчо Пехливано | |
6. Димитър Стоянов Киречиев | |
7. Коста Манолев | |
8. Киро Хаджиев | |
9. Стою Андреев | |
10. Иван Черкезов | |
11. Васил Карастамов | учител |
12. Стою Карабаджака | |
13. Вълчо Куличев | |
14. Иван Палазът | |
15. Вълко Палазов | |
16. Киро Димчев | |
17. Киро Пулев | |
18. Илко Димитров [2] |
При избухването на Балканската война в 1912 година 6 души от Манастир са доброволци в Македоно-одринското опълчение.[3]
Македоно-Одринско Опълчение (1912 – 1913) Личен Състав. Манастир. |
---|
Арабаджиев, Неделчо Николов
23-годишен, готвач; IV отделение; 1-ва рота на 2-ра Скопска дружина; 1.X.1912 г. – неизвестно |
Василев, Никола
воловар; нестроева рота на 8-ма Костурска дружина; 15.X.1912 г. – 10.VIII.1913 г. |
Вълчев, Георги
24-годишен, земеделец (овчар); III отделение; Серска чета |
Николов, Петър
40-годишен, овчар; III отделение; четата на П. Карамфилов |
Русев, Иван
20-годишен, 2-ра рота на 11-та Серска дружина; неизвестно – 10.VIII.1913 г. |
Сгурев, Тодор
28-годишен, зидар; 1-ва рота на 10-та Прилепска дружина; 16.X.1912 г. – 11.VIII.1913 г.; ранен на 17.VI.1913 г. |
До 1913 година село Манастир е едно от най-големите български християнски села в Гюмюрджинско, наред със съседното село Сачанли, като е имало 300 семейства.[4] Според местни жители през 1913 г. в Манастир живеели 450 семейства или общо 1800 жители. По данни от събирания данък беглик селото отглеждало 70000 овце и кози и до 2000 глави едър добитък, до 1500 коне и мулета.[5] След разорението му от турския башибозук и помаци от съседните села през 1913 г. то е обезлюдено. По-късно малко манастирци се заселват пак там – 83 сем. или 367 души[6], но в началото на 20-те години на ХХ в. са окончателно прогонени от гръцките власти.
След орожаряване на селото на 5.IX.1913 г.[7], манастирци се разделят на две основни групи. Едната заедно със съчанлийци поема пътя към България да пресекат (кървавата по-късно) река Арда,[8] другата слиза долу в равнината. Една малка група обаче остава да се крие из горите на селото. Те са вярвали че българската армия е на път да ги защити. [9] Те биват открити, мъжете се спасяват а над 40 жени, девойки и деца са отвлечени най-вероятно от помаци следвайки примера на братята си по религия. За разлика от турците обаче, помаците не се сещат че те живеят много близко до родните места на жертвите си и такава огромна плячка не може просто да бъде скрита. В Гюмюрджина (Комотини) властите започват да търсят изчезналата група. От страх да бъдат заловени, помаците след като влачат жертвите си дни наред насевер из планината, ги убиват всички в едно дере близо до село Аврен (днес в България) Там има издигнат паметник в тяхна памет а имената им могат да се прочетат тук. [10]
След междусъюзническата война, бежанските комисии, които имат за цел да разселват бежанците в Тракия настаняват хората от с.Манастир в следните околни села[11]:
- В Хаджимустафакьой – 30 семейства със 130 члена
- В Черибашкьой – 61 семейства с 238 члена
- В Ирджан – 56 семейства с 235 члена
- В Манастир – 54 семейства с 265 члена
- В Ясъюк – 68 семейства с 208 члена
- В Кючуккьой – 8 семейства с 47 члена
След загубата на Гърция във войната с Турция гръцки бежанци от Мала Азия биват настанени по българските села в Западна Тракия, а българското население там заточено по гръцките острови. [12]След намесата на Франция и с подписването на договора Моллов-Кафандарис огромен брой български бежанци са прокудени в България вкл. тези манастирци слезли в равнината. Така завършва през 20-те години най-голямото обезбългаряване на Беломорска Тракия.
В селото се заселват българи мюсюлмани от село Чука (Чуките), разположено южно от голямото село Мерикос, които пасли добитъка си в тоя район. В периода 1941 – 1944 година, когато Западна Тракия е отново в пределите на България, някои манастирци, бежанци в България, отново се връщат в родното село, но за кратко. Днес селото е западнало. Къщичките са малки и порутени. Старото българско гробище на Голо било е заличено. [13] На мястото на някогашната черква в центъра на селото сега има голяма частна сграда и само голямата чешма със студена вода, както и вековното широколистно дърво до нея са оцелели.[14]. Втората черква е била в южния край на източната махала. Днес и от двете черкви няма останки, тъй като камъните им са използвани от заселилите се българи мохамедани за градеж на къщи.
Личности
- Родени в Манастир
Кел Петко Янакиев (Петко Келя), революционер и съратник на войводата Тане Николов
Бележки
- ↑ Грозданова, Е. „Българската народност през XVII век“, С., 1989, с. 473
- ↑ Караманджуков, Христо. „Западнотракийските българи в своето култорно-историческо минало с особен поглед към тяхното политико-революционно движение“, София, 1934, стр. 197.
- ↑ „Македоно-одринското опълчение 1912 – 1913 г. Личен състав“, Главно управление на архивите, 2006, стр.51,112,132,511,598,606.
- ↑ Милетич, Л. „Разорението на тракийските българи през 1913 г.“, С., 1918, стр. 295.
- ↑ Милетич, Л. „Разорението на тракийските българи през 1913 г.“, С., 1918, стр. 220
- ↑ Милетич, Л. „Разорението на тракийските българи през 1913 г.“, С., 1918, стр. 313
- ↑ стар стил. Промяна на календара с 13 дни напред в България става на 31.III. 1916 г., а в Гърция на 15.II.1923 г. и Турция на 18.XII.1926 г.
- ↑ близо до Ятаджик (или Дупница, днес Маджарово)
- ↑ Само 4 дни по-късно българската армия навлиза в Западна Тракия да установи българсата власт там съгласно Букурещкия договор но почти с 2 месеца закъснение поради заетостта им на западния и северен фронт в края на Междусъузническата война.
- ↑ Милетич, Л. „Разорението на тракийските българи през 1913 г.“, С., 1918, стр. 271
- ↑ Търговски фар, бр., 573, 22 юни 1914 г. Заселването на бежанците от Мала Азия, Тракия и Македония
- ↑ ЗАТОЧЕНИЕТО. Ранни и по-късни спомени на един тракиец, Хараламби Етакчиев, ИК „Коралов и сие“, София 2004
- ↑ Днес там са застроени вятърни генератори, вж. снимката в първата външна препратка.
- ↑ Митринов, Г. Из Южните Родопи (Гюмюрджинско) Втора част. – Родопи, 2009, кн. 1 – 2.
Външни препратки
- Днешен изглед на селото с Голо било на заден план.
- ТРАКИЙСКИЯТ СВЯТ есета, Никола Инджов
- Сачанли. Историческо и етнографско проучване.Д-р Илия Славков, Боряна Димитрова, Издателство на Отечествения Фронт, София, 1989
- Кампанията за признаване геноцида над българите в Османската империя
Вижте също
- Разорението на тракийските българи през 1913 година
- Балканска война
- Междусъюзническа война
- Македоно-одринско опълчение
- Димитър Маджаров, Руси Славов
- Лондонски (1913), Букурещки (1913), Цариградски (1913) и Ньойски (1919) договори
- Гюмюрджинска република
- Западна Тракия
- Тракийски въпрос
- Източна Македония и Тракия
- Гръцко-турска война (1919 – 1922)
- Съюз на тракийските дружества в България