Херкулански папируси: Разлика между версии
Редакция без резюме |
Редакция без резюме |
||
Ред 10: | Ред 10: | ||
В 1969 г. по инициатива на Марсело Джиганте е основан Международният център за изучаване на Херкуланските папируси (''Centro Internazionale per lo Studio dei Papiri Ercolanesi'' – CISPE), който си поставя две цели: работа за възобновяване на разкопките във Вилата на папирусите и подновяване на изучаването на херкуланските текстове.<ref>[http://www.cispegigante.it/english/frame.asp CISPE]</ref> |
В 1969 г. по инициатива на Марсело Джиганте е основан Международният център за изучаване на Херкуланските папируси (''Centro Internazionale per lo Studio dei Papiri Ercolanesi'' – CISPE), който си поставя две цели: работа за възобновяване на разкопките във Вилата на папирусите и подновяване на изучаването на херкуланските текстове.<ref>[http://www.cispegigante.it/english/frame.asp CISPE]</ref> |
||
От 1999 г. папирусите се дигитализират чрез [[мултиспетрален образ|мултиспектралени техники]] (MSI). В проекта участват видни международни експерти и учени. На 4 юни 2011 година е обявено, че задачата по дигитализиране на 1600 папируса е завършена.<ref>[http://maxwellinstitute.byu.edu/publications/insights/?vol=22&num=6&id=246 Digitization of Herculaneum Papyri Completed]</ref><ref>[http://maxwellinstitute.byu.edu/publications/insights/?vol=30&num=1&id=894 BYU Herculaneum Project Honored with Mommsen Prize]</ref> |
|||
== Значение == |
|||
До средата на 18 век единствените известни папируси са няколко оцелели от средновековието.<ref>{{cite book |title= Palaeography of Greek papyri|last=Kenyon |first=Frederic G. |authorlink= Фредерик Кенйън|coauthors= |year= 1899|publisher= Clarendon Press|location=Oxford |isbn= |pages=3 |url=http://www.archive.org/stream/cu31924024493649#page/n13/mode/2up |accessdate=}}</ref> Папирусите не издържат на средиземноморския климат и се натрошават. Херкуланските папируси произхождат от библиотеката на един човек - [[Филодем]] Епикурееца, който е идентифициран като автор на 44 свитъка. Сред папирусите има големи части от книги XIV, XV, XXV и XXVIII от големия труд на [[Епикур]] „[[За природата (Епикур)|За природата]]“, както и творби на последователи на Епикур.<ref>[http://www.cispegigante.it/english/frame.asp International Center for the Study of the Herculaneum Papyri (Centro Internazionale per lo Studio dei Papiri Ercolanesi)]{{dead link|date=September 2012}}</ref> |
|||
== Външни препратки == |
== Външни препратки == |
Версия от 21:38, 4 януари 2014
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/Herculaneum_papyrus_1425.png/220px-Herculaneum_papyrus_1425.png)
Херкуланските папируси са над 1 800 папируса, открити в древноримския град Херкулан през 18 век, карбонизирани след изригването на Везувий. След използаване на различни методи за обработка на папирусите, е открит метод за тяхното развиване и прочитане. Папирусите съдържат гръцки философски текстове и са част от библиотеката на един човек, за когото се смята, че е епикурейският философ и поет Филодем, който е идентифициран като автор на 44 свитъка.
Откриване и развиване
Между 1752 и 1754 г. работници на бурбонското кралско семейство откриват многобройни папирусни свитъци, в сграда, която днес е известна като Вилата на папирусите.[1] Много от свитъците са унищожени от работниците, други са унищожени при откъсването им от вулканичния туф. Не е сигурно какъв е бил първоначалния брой на откритите папируси. Официалният списък е 1814 свитъка и фрагменти, от които 1756 са открити до 1855 г. Днес спиъкът е 1826 папируса.[2] Според Дейвид Диринджър над 340 от тях са почти напълно запазени, около 970 са частично разложени и частично четими и над 500 са просто овъглени фрагменти.[3]
Опити за развиване са направени от Хъмфри Дейви в 1818 и от Ф. К. Сиклър в 1817–1819 г. От 1802 до 1806 г. отец Джон Хайтър развива и частично разчита около 200 папируса.[4] В средата на 20 век само 585 свитъка или фрагмента са напълно развити и 209 са развити отчасти. От развивите свитъци около 200 са разчетени и публикувани, а 150 само разчетени.[3]
Основната част от запазените ръкописи се пазят в Неаполския национален археологически музей. В 1806 година 6 свитъка са връчени на Наполеон Бонапарт. В 1810 г. 18 неразвити папируса са връчени на крал Джордж IV, четири от които той дарява на Бодлиевата библиотека, а останалите са предимно в Британската библиотека.[3]
В 1969 г. по инициатива на Марсело Джиганте е основан Международният център за изучаване на Херкуланските папируси (Centro Internazionale per lo Studio dei Papiri Ercolanesi – CISPE), който си поставя две цели: работа за възобновяване на разкопките във Вилата на папирусите и подновяване на изучаването на херкуланските текстове.[5]
От 1999 г. папирусите се дигитализират чрез мултиспектралени техники (MSI). В проекта участват видни международни експерти и учени. На 4 юни 2011 година е обявено, че задачата по дигитализиране на 1600 папируса е завършена.[6][7]
Значение
До средата на 18 век единствените известни папируси са няколко оцелели от средновековието.[8] Папирусите не издържат на средиземноморския климат и се натрошават. Херкуланските папируси произхождат от библиотеката на един човек - Филодем Епикурееца, който е идентифициран като автор на 44 свитъка. Сред папирусите има големи части от книги XIV, XV, XXV и XXVIII от големия труд на Епикур „За природата“, както и творби на последователи на Епикур.[9]
Външни препратки
- BYU Herculaneum Project Honored with Mommsen Prize
- James I. Porter, Hearing Voices: The Herculaneum Papyri and Classical Scholarship
- UCLA Department of Classics: The Philodemus Project
Бележки
- ↑ Diringer, David. The Book Before Printing: Ancient, Medieval and Oriental. New York, Dover Publications, 1982. ISBN 0-486-24243-9. с. 252.
- ↑ The Herculaneum Papyri
- ↑ а б в Diringer, David. The Book Before Printing: Ancient, Medieval and Oriental. New York, Dover Publications, 1982. ISBN 0-486-24243-9. с. 253.
- ↑ Diringer, David. The Book Before Printing: Ancient, Medieval and Oriental. New York, Dover Publications, 1982. ISBN 0-486-24243-9. с. 253, 256.
- ↑ CISPE
- ↑ Digitization of Herculaneum Papyri Completed
- ↑ BYU Herculaneum Project Honored with Mommsen Prize
- ↑ Kenyon, Frederic G. Palaeography of Greek papyri. Oxford, Clarendon Press, 1899. с. 3.
- ↑ International Center for the Study of the Herculaneum Papyri (Centro Internazionale per lo Studio dei Papiri Ercolanesi)[неработеща препратка]