Мана Парпулова
Мана Парпулова | |
Родена | |
---|---|
Починала | |
Националност | ![]() |
Стил | графика, живопис, илюстрация |
Академия | Национална художествена академия |
Илия Бешков |
Мана Стоянова Парпулова е българска художничка – график, живописец, илюстратор.
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Родена е на 7 април 1925 година в град Панагюрище. През 1952 година завършва Националната художествена академия в класа на проф. Илия Бешков. Графична техника учи при Павел Вълков. Твори в жанровете пейзаж, портрет, битова композиция, плакат, книжна илюстрация; работи с техниките литография, перо и туш. Още от 1953 година започва да участва в общи художествени изложби в България и чужбина, както и в национални изложби на книжната илюстрация.[1]
През 1962 – 1963 година Мана Парпулова работи в списание „Жената днес“, през 1965 година – в Агенцията за защита на авторското право, а между 1969 и 1973 година – в списание „Пламък“.[1] Илюстрира и много детски книги, сред които:
- 1953 – „Васил Левски“, Камен Калчев;
- 1955 – „За малките“, Дора Габе;
- 1960 – „Какво вижда слънцето“, Дора Габе;
- 1964 – „Стихотворения за деца“, Петко Славейков;
- 1968 – „Сладкопойна чучулига“, Цоньо Калчев;
- 1971 – „Ането“, Ангел Каралийчев;
- 1971 - „Дядо, баба и внуче“, Народни приказки
- 1974 – „Детска градина 105“, Леда Милева;
- 1977 – „Огрей, огрей, Слънчице“, Петко Славейков;
- 1978 – „Китка“, Петко Славейков;
- 1979 – „Кладенче“, Атанас Душков;
- 1982 – „Щъркел шарен дългокрак“, Чичо Стоян; и други.[1]
Парпулова твори и в областта на приложните изкуства с авторска бижутерия от мед и сребро и цикъл от 42 кукли в родопски, добруджански и тракийски носии.[1]
Нейни творби са притежание на Националната художествена галерия, Софийската градска художествена галерия, художествени галерии в Благоевград, Бургас, Видин, Враца, Габрово, Добрич, Кюстендил, Момчиловци, Пазарджик, Панагюрище, Стара Загора, Хасково.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e9/%D0%9C%D0%B0%D0%BD%D0%B0_%D0%9F%D0%B0%D1%80%D0%BF%D1%83%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%B0_-_%D0%BF%D0%BB%D0%BE%D1%87%D0%B0_%D0%B2_%D0%98%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%87%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B8_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9_%D0%9F%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D0%B3%D1%8E%D1%80%D0%B8%D1%89%D0%B5.jpg/220px-%D0%9C%D0%B0%D0%BD%D0%B0_%D0%9F%D0%B0%D1%80%D0%BF%D1%83%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%B0_-_%D0%BF%D0%BB%D0%BE%D1%87%D0%B0_%D0%B2_%D0%98%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%87%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B8_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9_%D0%9F%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D0%B3%D1%8E%D1%80%D0%B8%D1%89%D0%B5.jpg)
Мана Парпулова е носител на няколко награди на Съюза на българските художници: II награда за живопис за 1958 г., III награда за литография за 1959 г., I награда за илюстрация за 1965 и 1977 г., наградата за илюстрация „Борис Ангелушев“ за 1980 г. От 1970 година носи званието „заслужил художник“. През 1975 г. е наградена с орден „Кирил и Методий“ I степен. Обявена е за почетен гражданин на Панагюрище.[1]
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- Картина на Мана Парпулова: „Родопска девойка“ Архив на оригинала от 2022-01-24 в Wayback Machine.
- Зографова, Катя. Из слово при откриването на изложбата на Мана Парпулова на 18 април 2005 г. в родното Панагюрище, залата на Историческия музей
Източници
[редактиране | редактиране на кода]
|