Райони за планиране в България
Районите за планиране или т.нар. статистически райони NUTS-2, според класификацията на териториалните единици за статистически цели (NUTS на френски: Nomenclature des unités territoriales statistiques) в България са райони, обособени с основна цел статистическо отчитане на териториалните единици, съгласно изискванията на Евростат.[1]
Определянето на границите на районите има важно значение за европейското им финансиране. От това какви са икономиката и жизненият стандарт в районите на всяка страна, зависи какъв достъп ще имат до средствата на европейските фондове. Политиката на сближаване (кохезионната полика) на Европейския съюз (ЕС) дефинира 3 нива на достъп, т. е. 3 категории на районите за периода 2014 – 2020 г.: [2]
- 1. По-слабо развити райони – това са районите с брутен вътрешен продукт (БВП) на глава от населението в стандарт на покупателна способност (СПС) под 75 % от средното за ЕС.
- 2. Райони в преход – с БВП/глава между 75 и 90 % от средното за ЕС.
- 3. По-силно развити райони – с БВП/глава над 90 % от средното за ЕС.
Най-голямо финансиране получават районите от първо ниво – почти 2 пъти повече от другите две нива, взети заедно (2014 – 2020 г.).[2]
Номенклатурата на териториалните единици за статистика NUTS разделя територията на България на следните три нива:
Ниво | Подразделения | Брой |
---|---|---|
NUTS 1 | Зони (региони) | 2 |
NUTS 2 | Райони за планиране | 6 |
NUTS 3 | Области | 28 |
Двете зони от NUTS-1 (Северна и Източна България, Югозападна и Южна централна България),[3] както и шестте района от NUTS-2 (Югозападен, Южен централен, Югоизточен, Североизточен, Северен централен и Северозападен райони за планиране [4]), не представляват административно-териториални единици, а служат за статистически цели. [5] Районите от третото йерархично ниво NUTS-3 съответстват на областите в България.[6]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Bulgaria%E2%80%99s_Planning_Regions_%282009%29.svg/400px-Bulgaria%E2%80%99s_Planning_Regions_%282009%29.svg.png)
Райони за планиране
[редактиране | редактиране на кода]На 27 юли 2000 г. Министерският съвет на Република България обособява шест района за планиране на територията на страната. Законът за регионално развитие, влязъл в сила на 20 февруари 2004 г., урежда обществените отношения, свързани с планирането, програмирането, управлението, ресурсното осигуряване, държавното подпомагане, наблюдението, контрола и оценката на регионалното развитие. Стратегическото планиране за постигане на целите на регионалното развитие е предвидено да се осъществява чрез разработването и изпълнението на Национална стратегия за регионално развитие и Областни стратегии за развитие.
Всеки от районите за планиране обхваща територията на няколко области в страната. През месец декември 2007 г. границите на някои от районите са променени поради изискване от Евростат за териториалните единици в рамките на Европейския съюз, според които в един регион трябва да живеят минимум 800 хиляди и максимум 3 милиона жители. [7]
Югозападен район за планиране (ЮЗРП)
[редактиране | редактиране на кода]Територията на района обхваща Област София, Софийска област, Област Кюстендил, Област Благоевград и Област Перник. [8]
Южен централен район за планиране (ЮЦРП)
[редактиране | редактиране на кода]Територията на района обхваща Област Пазарджик, Област Пловдив, Област Смолян, Област Хасково и Област Кърджали. До 2006 г. районът е включвал и Област Стара Загора, която след 2006 г. е включена в Югоизточен район за планиране поради изисквания на Евростат въпреки по-скоро централно-южното разположение на областта. [8]
Югоизточен район за планиране (ЮИРП)
[редактиране | редактиране на кода]Територията на района обхваща Област Бургас, Област Ямбол, Област Сливен и Област Стара Загора. До 2006 г. районът е съставен от областите Бургас, Сливен и Ямбол, т.е. в състава му не е била включена Област Стара Загора. [8]
Североизточен район за планиране (СИРП)
[редактиране | редактиране на кода]Територията на района обхваща Област Варна, Област Добрич, Област Шумен и Област Търговище. До 2006 година районът е съставен от областите Варна, Добрич, Шумен, Търговище, Разград и Силистра. След 2006 година областите Разград и Силистра са включени към Северен централен район за планиране. [8]
Северен централен район за планиране (СЦРП)
[редактиране | редактиране на кода]Включва Област Габрово, Област Велико Търново, област Русе, област Разград и Област Силистра. До 2006 година районът е съставен от областите Русе, Велико Търново, Габрово, Ловеч и Плевен. [8]
Северозападен район за планиране (СЗРП)
[редактиране | редактиране на кода]Включва Област Видин, област Монтана, област Враца, област Плевен и Област Ловеч. До 2006 г. районът включва областите Видин, Монтана и Враца. [8]
NUTS кодове
[редактиране | редактиране на кода]Към 2018 г. NUTS кодовете за трите нива̀ са следните: [9]
BG3 Северна и Югоизточна България
[редактиране | редактиране на кода]- BG31 Северозападен район за планиране
- BG311 Област Видин
- BG312 Област Монтана
- BG313 Област Враца
- BG314 Област Плевен
- BG315 Област Ловеч
- BG32 Северен централен район за планиране
- BG321 Област Велико Търново
- BG322 Област Габрово
- BG323 Област Русе
- BG324 Област Разград
- BG325 Област Силистра
- BG31 Северозападен район за планиране
- BG33 Североизточен район за планиране
- BG331 Област Варна
- BG332 Област Добрич
- BG333 Област Шумен
- BG334 Област Търговище
- BG34 Югоизточен район за планиране
- BG341 Област Бургас
- BG342 Област Сливен
- BG343 Област Ямбол
- BG344 Област Стара Загора
- BG33 Североизточен район за планиране
BG4 Югозападна и Южна централна България
[редактиране | редактиране на кода]- BG41 Югозападен район за планиране
- BG411 Област София
- BG412 Софийска област
- BG413 Област Благоевград
- BG414 Област Перник
- BG415 Област Кюстендил
- BG42 Южен централен район за планиране
- BG421 Област Пловдив
- BG422 Област Хасково
- BG423 Област Пазарджик
- BG424 Област Смолян
- BG425 Област Кърджали
- BG41 Югозападен район за планиране
Преначертаване на районите за планиране
[редактиране | редактиране на кода]Някои от NUTS 2 районите на България към 2018 г. вече не отговарят на съответните технически изисквания, най-вече поради общия спад на населението и нарастващите регионални диспропорции. Броят на населението на Северозападния район още през 2014 г. намалява под минималния праг 800 000, а според данни на НСИ за 2017 г. – и на Северния централен район.[10] Проучване от 2013 г. на ФРМС Консулт, поръчано от Министерството на регионалното развитие и благоустройството (МРРБ), анализира състоянието и тенденциите на промяна в характеристиките на районите, за да се идентифицират няколко варианта за преразглеждане на NUTS 2 картата на страната. Процесът е рестартиран през 2017 г. с някои изменени версии. Предложени са три варианта от междуведомствена работна група[11] както и вариант на Института за пазарна икономика (ИПИ),[2] вариант на експерта по регионално планиране арх. Белин Моллов[12] и др., като окончателното решение се определя да бъде взето до края на 2018 г.[13][10][14][15]
Вариант 1
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/80/Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_1.svg/langbg-350px-Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_1.svg.png)
Единственият вариант с пет района. Промяната е, че се обединяват Северозападният и Северен централен район в един.[11]. Не се отчитат най-важните икономически и географски критерии при обособяването на райони за планиране.
- Северозападен район: области Видин, Монтана, Враца, Плевен, Ловеч, Габрово и Велико Търново
- Североизточен район: области Русе, Търговище, Разград, Силистра, Шумен, Варна и Добрич.
- Югозападен район: области София-град, Софийска, Перник, Кюстендил и Благоевград.
- Южен централен район: области Пазарджик, Пловдив, Смолян, Кърджали и Хасково.
- Югоизточен район: области Стара Загора, Сливен, Ямбол и Бургас.
Вариант 2
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2a/Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_2.svg/langbg-350px-Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_2.svg.png)
Районите се окрупняват на четири и се определят спрямо географските характеристики. Обединяват се в един район (Дунавски) Северозападният и Северен централен район плюс Област Търговище. Образува се Черноморски район от Североизточния (без Област Търговище) и Югоизточния (без Област Стара Загора, която минава към Южния централен район, наречен Тракийско-Родопски. Запазва се без промени Югозападният район и остава на ниво 2 (район в преход), и въпреки по-високото ниво на жизнен стандарт в столицата, тя ще продъчжи да усвоява неправомерно огромен финансов ресурс. Това може да се окаже неблагоприятно за него поради вероятността за спиране на европейското кохезионно финансиране за райони в преход при новата Политика на сближаване през периода 2020 – 2027 г.[11][2]
- Дунавски район: области Видин, Монтана, Враца, Плевен, Ловеч, Габрово, Велико Търново, Русе, Търговище, Разград и Силистра.
- Черноморски район: области Добрич, Шумен, Варна, Бургас, Сливен и Ямбол.
- Югозападен район: области София-град, Софийска, Перник, Кюстендил и Благоевград.
- Тракийско-Родопски район: области Пазарджик, Пловдив, Стара Загора, Хасково, Кърджали и Смолян.
Вариант 3
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_3.svg/langbg-350px-Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_3.svg.png)
Променя се обхватът на съществуващите 6 района. Изпълнява се настояването на европейските институции, както и на Националното сдружение на общините в България и София-град се отделя в самостоятелен район. Отчетено е, че икономиката и жизненият стандарт на София са над средните показатели за Европейския съюз.[11] БВП на глава от населението за София-град за 2016 г. е 105 % спрямо средния за ЕС и ако се отдели в самостоятелен район, попада на най-високото, трето ниво – по-силно развити райони. Затова ще ѝ се полага по-малко финансиране от европейските фондове, като силно се намалява достъпа на столицата до европейско кохезионно финансиране. Така Вариант 3 е най-справедлив за развитието на най-големия икономически център в страната.[2]
- Западен район: области Видин, Монтана, Враца, Софийска, Перник, Кюстендил и Благоевград.
- Район София-град: област София-град
- Северен централен: Плевен, Ловеч, Габрово, Велико Търново, Русе, Разград и Силистра.
- Североизточен район: области Търговище, Шумен, Варна и Добрич.
- Южен централен район: области Пазарджик, Пловдив, Смолян, Кърджали и Хасково.
- Югоизточен район: области Стара Загора, Сливен, Ямбол и Бургас.
Вариант 4
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0a/Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_4.svg/langbg-350px-Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_4.svg.png)
Това е модификация на вариант 2 на междуведомствената работна група. Предложен е от арх. Белин Моллов. Дунавският район се създава от сливането на СЗРП и СЦРП. Черноморският район се образува от сливането на СИРП и ЮИРП. Област Благоевград се присъединява към Южния централен район:[12]
- Дунавски район: области Видин, Монтана, Враца, Плевен, Ловеч, Габрово, Велико Търново, Русе, Търговище, Разград и Силистра – 1 575 064 жители.
- Черноморски район: области Добрич, Шумен, Варна, Бургас, Ямбол Сливен и Стара Загора – 1 985 387 жители.
- Южен район: области Благоевград, Пазарджик, Пловдив, Стара Загора, Хасково, Кърджали и Смолян – 1 736 391 жители.
- Софийски район: области Софийска, София град, Перник и Кюстендил – 1 805 023 жители.
Критерии (аргументи) за формиране:
- Демографски. Промените са съобразени с балансирано разпределение на населението – най-равномерно от всички варианти. Данните за броя на населението са от 31.12.2016 г.
- Географски характеристики
- Природни и културни дадености
- Устройствени и инфраструктурни
- Участие в кохезионната политика на ЕС. По този критерий се повтаря недостатъка на Вариант 2: Софийски (Столичен) район остава на по-високото ниво 2 от останалите – район в преход – и с това може да няма право на кохезионно финансиране за периода 2020 – 2027 г.[2][12]
Вариант 5
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c8/Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_5.svg/langbg-350px-Bulgaria_NUTS-2_Proposal_2018_variant_5.svg.png)
Разработен е като официално становище на Института за пазарна икономика. Отчита се както икономиката и жизнения стандарт на новите райони, така и промяната на Кохезионната политика на ЕС след 2020 г. При два от трите варианта за Кохезионната политика през 2020 – 2027 г., изложени в комюнике[16] от Европейската комисия, Кохезионната политика спира да подкрепя райони в преход /ниво 2/ и по-силно развити райони /ниво 3/ (вариант 2 и вариант 3 на стр. 12 от комюникето) и продължава да подкрепя или само т. нар. кохезионни страни[17] (вариант 3), или едновременно по-слабо развитите райони /ниво 1/ и кохезионните страни (вариант 2). Това би засегнало Югозападния район в сегашните му границите му до 2018 г., както и при предложените варианти 1 и 2 на кохезионна политика.[2]
- Западен район: области Видин, Монтана, Враца, София-град, Софийска, Перник, Кюстендил и Благоевград.
- Североизточен/Дунавски район: Плевен, Ловеч, Габрово, Велико Търново, Русе, Търговище, Разград и Силистра.
- Черноморски район: области Добрич, Шумен, Варна, Бургас, Сливен и Ямбол.
- Тракийско-Родопски район: области Пазарджик, Пловдив, Стара Загора, Хасково, Кърджали и Смолян.
При този вариант никой от районите не надвишава границата от 75 % от средноевропейския БВП/глава към 2016 г.:
Предложено име на региона | Включени области | БВП/ глава (% от средния за ЕС, 2016) | Население (хил. души, 2016) |
---|---|---|---|
Западен | Видин, Монтана, Враца, София-град, Софийска, Перник, Кюстендил и Благоевград | 70,9 | 2516 |
Североизточен/Дунавски | Плевен, Ловеч, Габрово, Велико Търново, Русе, Търговище, Разград и Силистра | 32,2 | 1305 |
Черноморски | Добрич, Шумен, Варна, Бургас, Сливен и Ямбол | 37,8 | 1554 |
Тракийско-Родопски район | Пазарджик, Пловдив, Стара Загора, Хасково, Кърджали и Смолян | 38,7 | 1754 |
Така всички райони са на първо ниво (по-слабо развити райони) и са в най-благоприятно финансово положение. За тях е заделен най-голям дял – 48,4 % от европейските средства за сближаване за програмния период 2014 – 2020 г. За районите в преход (2-ро ниво), се полагат 10 %, а за силно развитите региони – около 15 % от ресурсите.
Вариантът осигурява за всички райони и най-вече столицата, максимален достъп до финансовите средствата за целия период 2020 – 2027 г. и изпълнение на критерия за население поне до 2050 г.[2] Същевременно, тенденцията е някъде след 2027 г. големият район Западна България да премине в категорията „региони в преход“ поради близкото ниво (70,9 %) до границата 75 % и развитието на столицата,[18] което покрай София и другите области от сегашния Югозападен район рискува да лиши от кохезионно финансиране и областите Видин, Монтана и Враца, които при другите варианти са в райони, оставащи с най-благоприятно финансово положение. Така рискът при другите варианти остава само за областите Перник, Кюстендил и Благоевград, включени в един район със София.
Изготвеният от Министерския съвет Проект на Закон за изменение и допълнение на Закона за регионалното развитие, обявен за обществена консултация през октомври 2018 г., е основан на Вариант 2,[19] въпреки риска от спиране на европейското финансиране за Югозападния район със столицата като район в преход след промените в Кохезионната политика за периода 2020 – 2027 г.[11][2]
Вариант 6
[редактиране | редактиране на кода]През 2021 г. се предлага модификация на вариант 5, в която столицата София се отделя в самостоятелен район, както във вариант 3. Така се съчетават предимствата на вариантите 3 и 5. Получават се 5 района: [20]
- София-град.
- Западен район: области Видин, Монтана, Враца, Софийска, Перник, Кюстендил и Благоевград.
- Североизточен/Дунавски район: Плевен, Ловеч, Габрово, Велико Търново, Русе, Търговище, Разград и Силистра.
- Черноморски район: области Добрич, Шумен, Варна, Бургас, Сливен и Ямбол.
- Тракийско-Родопски район: области Пазарджик, Пловдив, Стара Загора, Хасково, Кърджали и Смолян.
Вижте също
[редактиране | редактиране на кода]- Области в България
- NUTS
- Категория:Физикогеографски зони и области на България
- Категория:Историко-географски области в България
Източници и бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Карта на статистически райони (NUTS 2) // Национален статистически институт. Архивиран от оригинала на 2011-11-14. Посетен на 9 април 2013.
- ↑ а б в г д е ж з и Светла Костадинова – СТАНОВИЩЕ относно обществено обсъждане на вариантите за нови райони на България от ниво 2 по европейската класификация (NUTS-2), Институт за пазарна икономика.
- ↑ Карта на статистически зони (NUTS 1) // Национален статистически институт. Архивиран от оригинала на 2011-11-14. Посетен на 9 април 2013.
- ↑ Статистически райони NUTS-2 според класификацията на териториалните единици за статистически цели в България // Архивиран от оригинала на 2011-11-14. Посетен на 2011-11-14.
- ↑ Класификация на териториалните единици за статистически цели в България (NUTS) // Национален статистически институт. Посетен на 9 април 2013.
- ↑ Карта на статистически райони (NUTS 3) // Национален статистически институт. Архивиран от оригинала на 2011-11-14. Посетен на 9 април 2013.
- ↑ Мария Василева. Районите за планиране остават шест, но се променят границите им. Медиапул, 16 август 2006 г.
- ↑ а б в г д е Списък с районите за планиране в България и областите попадащи в тях, PRIORITY.
- ↑ NUTS 2016, eurostat.
- ↑ а б Любомир Иванов. NUTS II Регионите на България: Предложение в междуведомствената работна група за разработване на възможности за преначертаване на границите на NUTS регионите на ниво 2. София, ноември 2017 г.
- ↑ а б в г д Лили Границка – Ново райониране на страната за нуждите на еврофондовете, mediapool, 26 януари 2018, 18:42 ч.
- ↑ а б в Белин Моллов. Варианти за нови райони за планиране в България от ниво NUTS 2. Форум гражданско участие, 17 април 2018 г.
- ↑ Николай Нанков – Отговор на въпрос, зададен от н.п. Николай Тишев относно Предстоящо ново райониране на страната за целите на еврофондовете и статистиката след 2020. Министерство на регионалното развитие и благоустройството, 4 май 2018 г.
- ↑ Шестте планови региони стават четири и няма да имат центрове. Медиапул, 2 октомври 2018 г.
- ↑ Десислава Николова – Новото райониране на страната рискува да ощети Югозападна България, ИПИ, Преглед на стопанската политика, 05.10.2018.
- ↑ COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE EUROPEAN COUNCIL AND THE COUNCIL [A new, modern Multiannual Financial Framework for a European Union that delivers efficiently on its priorities post-2020] (The European Commission's contribution to the Informal Leaders' meeting on 23 February 2018), 14 февруари 2018.
- ↑ За програмния период 2014 – 2020 г. т. нар. кохезионни страни са България, Хърватска, Кипър, Чехия, Естония, Гърция, Унгария, Латвия, Литва, Малта, Полша, Португалия, Румъния, Словакия и Словения. Те имат достъп до финансиране от Кохезионния фонд на ЕС.
- ↑ Десислава Николова. Нови райони за планиране след 2020 – някои съображения. 24Chasa.bg, 26 февруари 2018
- ↑ Проект на Закон за изменение и допълнение на Закона за регионалното развитие – Министерски съвет, Портал за обществени консултации, 04.10.2018 г. – 06.11.2018 г.
- ↑ Вариант 6, карта.