Самоковска котловина
Самоковската котловина | |
Изглед от Боровец на север към Самоковската котловина | |
Общи данни | |
---|---|
Местоположение | Западна България |
Надм. височина | 950 m |
Дължина | 55 km |
Ширина | 10 km |
Площ | 185 km2 |
Инфраструктура | |
Селища | Самоков |
Пътища | Републикански път II-62 и II-82 |
![]() |
Самоковската котловина е котловина в Западна България, Софийска област, част от Краищенско-Средногорската физико-географската зона.
Географска характеристика
[редактиране | редактиране на кода]Географско полжение, граници, големина
[редактиране | редактиране на кода]Котловината е разположена между планините Рила (на юг), Верила (на запад), Витоша (на северозапад), Плана (на север) и Шипочански рид (на който е Парк Ридо, гр.Самоков), част от Ихтиманска Средна гора (на изток)[1]. На север чрез Панчаревският пролом на река Искър се свързва със Софийската котловина. На северозапад чрез седловината Бука преслап (1090 м) се свързва с Радомирската котловина, на югозапад чрез Клисурската седловина (1025 м) – с Дупнишката котловина, а на югоизток чрез Боровецката седловина се свързва с Костенецко-Долнобанската котловина.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Samokovskata_dolina_ot_Borovets.jpg/500px-Samokovskata_dolina_ot_Borovets.jpg)
Има неправилна форма наподобяваща изпъкнала на югоизток дъга с дължина от 55 км и максимална ширина 10 км. Площта ѝ е около 185 км2, а средната ѝ надморска височина 950 м, което я прави една от най-високите котловини в България. Състои се от западна – Палакарийска (Палакарска) и източна – Искърска част. Западната част има посока северозапад-югоизток, а източната север-юг. Искърската (Източна) част се състои от Горно и Долно Самоковско поле, свързани помежду си чрез късия Калковски пролом. След 1955 г. Долното Самоковско поле е залято от водите на язовир „Искър“.
Геоложки строеж
[редактиране | редактиране на кода]Котловината е образувана през неоген-кватернера в резултата на потъване по околните разседи. През плиоцена част от нея представлява сладководно езеро. През кватернера се запълва с мощни алувиални и речно-ледникови наноси с рилски произход.
Климат, води, почви
[редактиране | редактиране на кода]Климатът на котловината е типично умереноконтинентален с планинско влияние. Средна годишна температура 7,3 °C, средна януарска -3,4 °C, средна юлска 17,3 °C. Средна годишна валежна сума 653 мм. Отводнява се от река Искър и притоците ѝ Палакария (ляв) и Шипочаница (десен). Преобладаващата почвена покривка е представена от алувиално-ливадни почви. Има благоприятни условия за отглеждане на по-студеноустойчиви земеделски култури – зърнени храни, лен, картофи, овощия. Развито животновъдство.
Селища
[редактиране | редактиране на кода]В котловината и по нейната периферия с оградните планини са разположени град Самоков и 13 села: Алино, Белчин, Белчински бани, Доспей, Драгушиново, Злокучене, Ковачевци, Поповяне, Продановци, Райово, Рельово, Широки дол и Ярлово.
Транспорт
[редактиране | редактиране на кода]През котловината в различни направления преминават участъци от 5 пътя от Републиканската пътна мрежа:
- От запад на изток, в южната ѝ част, на протежение от 12,1 км – участък от второкласен път № 62 Кюстендил – Дупница – Самоков.
- От юг на север, в източната ѝ част, от Боровецката седловина до стената на язовир „Искър“, на протежение от 32,9 км – участък от второкласен път № 82 Костенец – Самоков – София.
- От север на юг, в западната ѝ част, между селата Ковачевци и Поповяне, на протежение от 6,2 км – участък от третокласен път № 181 София – Железница – Поповяне.
- От югоизток на северозапад, по цялото протежение на областта Палакария, на протежение от 27,5 км – участък от третокласен път № 627 Самоков – Долна Диканя – Радомир. Участъкът от пътя през седловината Бука преслап не изграден и представлява полски (горски) път.
- В най-източната ѝ част, от Самоков до село Шипочане, на протежение от 3 км – участък от третокласен път № 822 Самоков – Ново село – Ихтиман.
Топографска карта
[редактиране | редактиране на кода]- Лист от карта K-34-59. Мащаб: 1 : 100 000.
- Лист от карта K-34-60. Мащаб: 1 : 100 000.
- Лист от карта K-34-71. Мащаб: 1 : 100 000.
- Лист от карта K-34-72. Мащаб: 1 : 100 000.
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Мичев, Николай и др. Географски речник на България. София, Наука и изкуство, 1980. с. 548.
- Мичев, Николай и др. Географски речник на България. София, Наука и изкуство, 1980. с. 424 – 425.