Зовик
Зовик Зовиќ | |
— село — | |
![]() Панорама от селото | |
Страна | ![]() |
---|---|
Регион | Пелагонийски |
Община | Новаци |
Географска област | Мариово |
Надм. височина | 725 m |
Население | 31 души (2002) |
Пощенски код | 7211 |
МПС код | BT |
Зовик в Общомедия |
Зовик, още Бзовик или Безовик (на македонска литературна норма: Зовиќ), е село в Северна Македония, община Новаци. Край селото е разположен Чебренският манастир „Свети Димитър“.
География
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Old_bridge_in_Zovik_with_sheep.jpg/250px-Old_bridge_in_Zovik_with_sheep.jpg)
Селото е разположено в южната част на Северна Македония, в областта Мариово. На Градешката (или Зовичката) река е разположен известният каменен Зовички мост. Мостът е изграден в 1955/56 г. на мястото на стария дървен мост от майстор Джуладин от Струга. Известният режисьор Милчо Манчевски, снима част от своя филм „Прашина“ на това място. Под моста на една висока скала е изобразен Свети Георги, като остатък от църквето, намирало се там.[1]
История
[редактиране | редактиране на кода]В Османската империя
[редактиране | редактиране на кода]Османски статистики[1] | Ханета | Неженени | Вдовици | Годишен приход |
---|---|---|---|---|
Дефтер № 4 от 1476/77 г. | 18 | 2 | 943 | |
Дефтер № 16 от 1481/82 г. | 28 | 2 | 1835 | |
Дефтер № 73 от 1519 г. | 50 | 10 | 3 | 2627 |
Дефтер № 149 от 1528/29 г. | 57 | 8 | 2 | 3620 |
Дефтер № 232 от 1544/45 г. | 40 | 8 | 2110 |
Църквата „Свети Атанасий“ е от XVII век – периодът, в който се смята, че е основано и самото село.[1] В XIX век Зовик е чисто българско село в Прилепска кааза на Османската империя. Втората църква в селото „Свети Никола“ е изградена в 1862 година.[2] В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на населението от 1873 година, Зовик (Zovik) е посочено като село с 44 домакинства със 189 жители българи и 5 цигани.[3]
Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година Бзочикъ има 420 жители, всички българи християни.[4]
На Етнографската карта на Битолския вилает на Картографския институт в София от 1901 година Бзовик е чисто българско село в Прилепската каза на Битолския санджак с 62 къщи.[5]
В началото на XX век християнското население на селото е гъркоманско под върховенството на Цариградската патриаршия. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Бзовик има 320 българи патриаршисти гъркомани и работи гръцко училище.[6]
Според Георги Трайчев Бзовик има 40 къщи с 420 жители българи гъркомани.[7]
Преброявания в Югославия и Република Македония[1]
[редактиране | редактиране на кода]Националност | 1948 | 1953 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 1994 | 2002 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Общо | 338 | 356 | 388 | 317 | 145 | 56 | 54 | 31 |
македонци | 356 | 388 | 317 | 144 | 56 | 54 | 31 | |
албанци | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
турци | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
роми | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
власи | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
сърби | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
бошняци | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
други | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 |
Забележителности
[редактиране | редактиране на кода]- Църква „Свети Атанасий;
- Църква „Свети Никола“;
- Зовишки мост;
- Българско военно гробище с възстановени войнишки паметници на загинали войници от 47 и 7 пехотни полкове.[8]
Личности
[редактиране | редактиране на кода]- Родени в Зовик
Мице, деец на ВМОРО[9]
- Починали в Зовик
Гроздю (Грозю) Иванов Грозданов, български военен деец, подпоручик, загинал през Първата световна война[10]
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ а б в г Зовиќ (Zovik) Мариово – со надалеку познатиот Филмски Мост // Итар Пејо. Архивиран от оригинала на 2014-09-03. Посетен на 26 февруари 2014 г.
- ↑ Цркви // visitpelagonia.mk. Архивиран от оригинала на 2013-10-03. Посетен на 26 февруари 2014 г.
- ↑ Македония и Одринско: Статистика на населението от 1873 г. София, Македонски научен институт – София, Македонска библиотека № 33, 1995. ISBN 954-8187-21-3. с. 80 – 81.
- ↑ Кѫнчовъ, Василъ. Македония. Етнография и статистика. София, Българското книжовно дружество, 1900. ISBN 954430424X. с. 247.
- ↑ Етнографска карта на Битолскиот вилает (каталози на населби, забелешки и карта во четири дела). Скопје, Каламус, 2017. ISBN 978-608-4646-23-5. с. 23. (на македонска литературна норма)
- ↑ Brancoff, D. M. La Macédoine et sa Population Chrétienne : Avec deux cartes etnographiques. Paris, Librarie Plon, Plon-Nourrit et Cie, Imprimeurs-Éditeurs, 1905. p. 148 – 149. (на френски)
- ↑ Трайчев, Георги. „Мариово“, София, 1923.
- ↑ Васевски, Василен. На Каймакчалан сред 100 годни – по следите на изгубената памет, Кременаров, Георги и Василен Васевски (съставители), Оживелият подвиг. Каймакчалан и Европейската война през погледа на потомците, Пловдив 2018, с. 146.
- ↑ Ацев, Петър. Спомени, Алфаграф, София, 2011, стр. 396.
- ↑ ДВИА, ф. 39, оп. 1, а.е. 449, л. 1; а.е. 532, л. 13
|