Сунгурларе
Сунгурларе | |
![]() Площад „Св. св. Кирил и Методий“ | |
Общи данни | |
---|---|
Население | 3207 души[1] (15 март 2024 г.) 80,4 души/km² |
Землище | 39,88 km² |
Надм. височина | 178 m |
Пощ. код | 8470 |
Тел. код | 05571 |
МПС код | А |
ЕКАТТЕ | 70247 |
Администрация | |
Държава | България |
Област | Бургас |
Община – кмет | Сунгурларе Димитър Гавазов (ДПС; 2023) |
Адрес на общината | |
ул. „Георги Димитров“ 2 тел.22 – 04,25 – 14: [mailto: е-поща] | |
Сунгурларе в Общомедия |
Сунгурла̀ре е град в Югоизточна България. Намира се в област Бургас, в близост до град Карнобат. Градът е административен център на община Сунгурларе. По данни на ГРАО към 15 юни 2024 г. в града живеят 3206 души по настоящ адрес и 3577 души по постоянен адрес.
География
[редактиране | редактиране на кода]Сунгурларе е разположен в едноименната Сунгурларска долина, която се простира от с. Мокрен до с. Лозарево, на 81 км западно-северозападно от областния център Бургас, на 336 км от столицата София, на 50 км източно от Сливен, на 44 км северно от Ямбол, на 28 км западно от Карнобат и на 13 км източно от с. Мокрен, на 189 м н.в. в подножието на южен склон в Източна Стара планина.
Климат
[редактиране | редактиране на кода]Климатът е умереноконтинентален. Характеризира се с мека зима, ранна пролет, умерено лято и топла есен. Валежите са недостатъчни. Не падат големи снегове, но се образуват навявания и преспи поради силните северни ветрове.
История
[редактиране | редактиране на кода]Районът е обитаван от антични времена. В землището на Сунгурларе са открити останки от селище, обитавано през късножелязната епоха, както и няколко големи тракийски надгробни могили, намирани са керамични съдове и римски монети. Не са известни никакви исторически данни за времето, когато е създадено Сунгурларе като българско селище. Може да се приеме обаче, че с превземането на Карнобатско и други градове от Североизточна Тракия след битката при Черномен (1371 г.), Сунгурларската долина също попада под османска власт. По време на османското владичество селището е било разположено на около километър северозападно от сегашното си местоположение (в горите над местността Ичмята). Впоследствие жителите се заселват в днешното землище на града. Селището е упоменато в турски регистри от XVI в. под имената Сьонгурларе и Сонгурлар. Според тях през този период населението на Сунгурларе в по-голямата си част е било турско. По време на Руско-турската война освободителните войски преминават през Сунгурларе на 21 и 22 януари 1878 г. След Освобождението от Котелско и Нейково се преселват ок. 20 семейства в Сунгурларе, а местните турци се изселват на юг. За Сунгурларе споменава посетилият го през 1884 г. Константин Иречек: „Сунгурларе е прилично село с 272 къщи. То лежи на шосето от Карнобат за Върбица и при богатствата на своята околност има известно бъдеще“. През 1882 г. е учредено Народно читалище „Просвета“, а четири години по-късно (1886 г.) е открито и училище „Св. св. Кирил и Методий“ (дн. СОУ „Христо Ботев“). През 1900 г. правителството на д-р Васил Радославов прави опит да върне натуралната форма на данъка десятък (в периода 1895 – 1900 г. данъкът е паричен), но това става повод за селски надигания и бунтове в различни краища на страната, влючително и в Сунгурларско. В началото на 1908 г. поради нарасналите нужди и по искане на Общинския съвет е открита Телеграфно-пощенска станция. Установена е телефонна връзка с Карнобат. По време на войните за национално обединение (1912 – 1918) Сунгурларе и близките села отдават 44 жертви. През 1921 г. завършва строежът на църквата „Св. Архангел Михаил“ (всички икони са подарени от сунгурларци). По време на събитията от лятото и есента на 1923 г. в Сунгурларско няма особени вълнения, но въпреки това в селото пристигат четници от ВМРО заедно с военни части, които да охраняват селата от долината. През 1927 г. е учредена Популярна банка „Сунгурларска долина“, а през следващата 1928 г. е създадена Производителна лозаро-винарска кооперация „Сунгурларски мискет“.
През пролетта на 1941 г. в сградата на училището временно са настанени немски войски. През периода 1941 – 1944 г., въпреки честите акции на партизанския отряд „Смърт на фашизма“ в близките села, от Сунгурларе няма партизани, но местните дейци на нелегалната БРП(к) са арестувани. През лятото на 1944 г. в Сунгурларе са настанени жандармеристи от Сливен за охрана на селата. На 9 септември 1944 г. новата власт е провъзгласена от сформирания ОФ комитет. На 12 септември през селото преминават съветски войски. В заключителния етап на войната (1944 – 1945) от Сунгурларе участват 95 души, от които са убити 8 (за увековечаване на паметта им през 1969 г. е издигнат скромен паметник). През 1945 г. е създадено едно от първите в страната ТКЗС. Същата година е учредена Трудово-производителна кооперация (ТПК), а през 1952 г. е създадена машинно-тракторна станция.
На 4 септември 1974 г. селището е обявено за град с указ на Държавния съвет на НРБ. Във връзка с 13-вековния юбилей на България е открита нова сграда на пощенската станция (1981 г.), а през 1988 г. е открита и музейна сбирка по лозаро-винарство.
Население
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Cyrkva%2C_Sungulare.jpg/220px-Cyrkva%2C_Sungulare.jpg)
Населението на Сунгурларе наброява 3654 жители (по данни от 2005 г.), предимно християни. Има общност от роми, определящи се за турци. Естественият прираст на града е отрицателен.
Численост на населението според преброяванията през годините:
| ![]() |
Етническият състав включва 1921 българи, 330 турци и 156 цигани.[2]
Обществени институции
[редактиране | редактиране на кода]- Районно полицейско управление
- Народно читалище „Просвета“ 1882
- Общинска администрация
- СОУ „Христо Ботев“
- ДГС Сунгурларе
- Общинска болница
- Пощенска станция
- Банка ДСК
- Музей по лозаро-винарство
- Информационен Бизнес център
- ОДЗ „Слънце“
- Общинска служба по земеделие
- ПК „Сунгурларски мискет“
Икономика
[редактиране | редактиране на кода]Добре развито е земеделието и отглеждането на зърнени култури. Като традиционен местен поминък от векове се е наложило отглеждането на лозови насаждения (сорт Сунгурларски мискет). През 1978 г. е открит Завод за хидравлични елементи (ЗХЕ) „Младост“, като поделение на МЗ „Бончо Шанов“ – Казанлък в системата на ДСО „Хидравлика“, който изработва дроселиращи клапани за тръбен монтаж за нуждите на мотокаростроенето и за различните хидравлични системи в селскостопански, транспортни и стационарни машини. Местният Винпром „Винекс Славянци“АД е сред най-авторитетните винопроизводители в България. Със своите 6300 дка лозови масиви той произвежда висококачествени трапезни и бели вина, ракии, вермути и аперитиви за местния пазар и износ, като е търсен и уважаван партньор на много чуждестранни винопроизводителни предприятия.
Личности
[редактиране | редактиране на кода]- Родени
- Антония Малинова, актриса
- Пламен Гетов, футболист
- Свързани с града
- Тони Дачева, попфолк певица
Забележителности
[редактиране | редактиране на кода]- Местността Ичмята, за която има легенда, че именно там християнска девойка е намерила смъртта си, за да не приеме мюсюлманска вяра.
- Музей по лозарство и винарство.
- Общ паметник на загиналите сунгурларци в Отечествената война и Тодор Живков по случай 100 години от рождението му (2011 г.).
- Паметна плоча на мястото, където през 1900 година е проведен бунт срещу данъка десятък.
Редовни събития
[редактиране | редактиране на кода]- 14 февруари – празникът на светията Трифон Зарезан се чества като ден на града.
- Първата събота на юни всяка година се провежда Мегданско увеселение „Долината на лозите пее и танцува“.
- 6 септември – празник на Сунгурларе по случай обявяването му за град.
- Последната събота на октомври се провежда Национален фолклорен конкурс за изпълнители на тамбура „Руско Стефанов“.
Спорт
[редактиране | редактиране на кода]Местният футболен клуб ФК „Сунгурларска долина“ е със сериозни традиции, въпреки че не изживява най-добрите си дни. Един от малкото отбори, които през цялото си съществуване са носили едно и също име и то никога не е променяно. Клубът е два пъти осминафиналист на Републиканското селско първенство (преди 1974 г.), а също така и многократен окръжен първенец. ФК „Сунгурларска долина“ има шест сезона във В група, както и три сезона в т.нар. „зонови групи“. През 1994/95 година се бори за влизане в Б група, но е изваден заради съмнителни обвинения в корупция, базиращи се най-вече на твърденията на футболист от Стралджа от ромски произход.
![]() | Тази статия се нуждае от подобрение. Необходимо е: форматиране в таблица. Ако желаете да помогнете на Уикипедия, използвайте опцията редактиране в горното меню над статията, за да нанесете нужните корекции. |
Класиране в последните сезони:
2008/2009 – Западна Б областна група – 7-о място 26 13 1 12 72:50 40
Отборът регистрира най-слабото и класиране в историята.
След посредствен есенен полусезон тимът прави силна пролет в началото и в един момент дори има шанс да се пребори за промоция.
След поражение в Руен с 0:2 обаче следва истински срив, който завършва с домакинска загуба 2:4 от скромния отбор на Балкан (Прилеп).
2008/2009 – Северна Б областна група – 6-о място 18 9 0 9 45:45 27
2007/2008 – А Областна група – 13-о място 26 6 3 17 35:78 21 (изпада)
2006/2007 – Северна А областна група – 5-о място 26 14 2 10 62:40 44
2005/2006 – А Областна група – 18-о място 10 3 0 7 18:28 9 (плейофи)
2005/2006 – А Областна група – 5-о място 12 3 1 8 24:55 10 (редовен сезон)
2004/2005 – няма отбор
2003/2004 – няма отбор
известни треньори на отбора: Димитър Димитров-Херо, Христо Димитров-Ричката, Марю Митев (над 20 сезона), Христо Атанасов (играещ треньор за 1 сезон), Радостин Терзиев (от 2009 година).
В началото на 70-те години ДФС „Сунгурларска долина“ има и баскетболен мъжки отбор, който се състезава във 2-ра група на зона „Загоре“.
Източници
[редактиране | редактиране на кода]
|
|
|